Title: Continguts Mòdul 2
Course: Canal de Reporters per a secundària > Section: Mòdul 2

Llenguatge periodístic i notícies escrites

Llenguatge periodístic.h5p

Criteris a l'hora de seleccionar una notícia

A l'hora de triar les notícies que es publicaran en un diari o s'emetran en un programa de ràdio o televisió, s'acostumen a seguir uns criteris:

- L'excepcionalitat de fet noticiable (es diu que "no és notícia que un gos mossegui a una persona, però sí que una persona mossegui un gos").
- Les conseqüències que un esdeveniment pot tenir per a la població (per exemple: l'accident d'un camió cisterna que porti un producte altament contaminant).
- La rellevància dels personatges implicats (per exemple: el president del govern s'ha trencat una cama, però no és notícia si te la trenques tu).
- La proximitat emocional envers un esdeveniment (per exemple: la construcció d'un magatzem de residus radioactius al nostre poble).
- La proximitat temporal (per exemple: la descoberta avui d'un nou medicament contra una malaltia greu).
- L'existència d'imatges (aquest és un criteri molt important per la TV.  De vegades desconeixem l'existència de conflictes perquè no en tenim imatges).
- L'efecte agenda (per exemple: la detenció d'un delinqüent perillós pot portar a parlar de les lleis, de la seguretat a les poblacions, de la marginalitat, etc.).
- Efecte per simpatia (per exemple: el fet que un gos fereix greument algú provoca que també es publiquin notícies d'atacs de gossos menys greus).

.
Foto deFoto de cottonbro de Pexels

Text extret del lloc "Fem de periodistes!" elaborat per Dolça Vert Ros,

Premsa escrita

La premsa escrita és el mitjà de comunicació amb més tradició i també és el més prolífic a Catalunya, on se supera de llarg el miler de capçaleres de diaris i revistes. És, per tant, un sector essencial per a garantir el dret a la informació de la ciutadania, així com per a la construcció i el manteniment de l’espai català de comunicació.

A Catalunya destaca especialment l’àmplia xarxa de diaris i revistes de proximitat: publicacions locals i comarcals, de diferents periodicitats, gratuïtes o de pagament, generalistes o especialitzades, que són part indispensable de la comunitat, acostant dia a dia la realitat més propera als seus ciutadans.

Foto de cottonbro de Pexels .

Catalunya compta amb un sector de la premsa escrita excepcionalment extens, en especial pel que fa als diaris i revistes locals i comarcals. Es tracta de centenars de publicacions d’abast territorial i periodicitat diversos, gratuïts o de pagament, generalistes o especialitzats en algun tema. Els diaris generalistes d’abast nacional que s’editen a Catalunya són els següents:
- Ara
- El Punt Avui
- El Periódico de Catalunya
- La Vanguardia

De ben segur que coneixeu molts més mitjans i publicacions que s'editen a prop de la vostra escola o localitat. Podeu trobar i consultar d'altres capçaleres que s'editen des d'aquests enllaços:

Cercador de l’Associació de Mitjans d'Informació i Comunicació (AMIC). Obre en una nova finestra.
Cercador de l’Associació de Publicacions Periòdiques en Català. Obre en una nova finestra.
ACPC - Premsa comarcal

El Teletip o Notícia Breu

Quan parlem del teletip o la notícia breu en referim al text que informa de manera objectiva d’un fet actual d’interès públic de forma clara i breu. Al principi del cos hauríem de constatar els fets més rellevants, i deixar els que ho són menys per al final; d’això en diem “piràmide invertida”. L'estructura de la piràmide invertida consisteix a jerarquitzar la informació segons la seva rellevància. Un cop tinguem contestades les preguntes anteriors cal ordenar-les de més a menys importants.

Tal com comentarem al final d'aquest bloc la finalitat de la piràmide invertida és prioritzar la informació més destacada, posant-la al principi de la notícia (sovint lector no acaba de llegir tot el cos de la notícia).

Les sis W (també conegudes com a les cinc W i una H) són un concepte vinculat a l’escola de periodisme americana.

Segons aquest principi una informació es considera completa si es responen les següents preguntes, cadascuna de les quals  compren una pregunta interrogativa en anglès que inclou una W.

- Who? (Qui?)
- What? (Què?)
- Where? (On?)
- When? (Quan?)
- Why? (Per què?)
- How? (Com?)

.
Foto de Julia M Cameron de Pexels

La notícia i l'article periodístic

Quan parlem d'un article periodístic ens estem referint al text que informa de manera objectiva d’un fet actual d’interès públic. La notícia ha de ser breu, clara i impersonal. La redacció periodística té tres característiques bàsiques que marquen les bases de qualsevol text periodístic, inclosa la notícia.

Com han de ser els textos informatius:

- El text de la notícia ha de ser clar, senzill, necessitem que el lector entengui el que volem explicar sense gran esforç.
- Per tant, en aquest tipus de text periodístic, el relat ha de ser concís, precís i el més breu possible.
- El relat d'una notícia ha de ser concret, centrar-nos en el que de debò importa: el succés. La finalitat de la notícia és informar exactament de com han succeït els fets, sense ornaments ni exageracions.

Foto de cottonbro de Pexels

Estructura bàsica dels textos informatius:

L’estructura bàsica dels textos informatius es basa en:

TITULARS: les notícies i els reportatges poden tenir un avanttítol, un títol i un subtítol; els titulars encapçalen la informació i anuncien el fet o l’acció de què es pretén informar. Destaquen visualment per estar redactades amb cos de lletra superior a la resta

ENTRADETA: és el primer paràgraf de la notícia on es detalla als lectors les dades fonamentals de l’esdeveniment de forma breu i clara.

COS: és el conjunt de paràgrafs que apareixen després de l’entradeta i que completen el contingut de la notícia afegint-hi els detalls pertinents.

INTERTÍTOLS: són els titulars que apareixen en el cos de les notícies extenses per mostrar sintèticament la informació continguda en els paràgrafs que encapçalen.

PEU DE FOTO: és l’explicació breu que es posa a sota d’una fotografia o una il·lustració.

Estructura de la notícia

La notícia

Es tracta d’un text que informa de manera objectiva d’un fet actual d’interès públic. La notícia ha de ser breu, clara i impersonal. El propòsit de tota l’estructura de pàgina és que la gent vulgui llegir la història; cada cosa addicional que afegiu a la pàgina és una oportunitat per mostrar com d’interessant/emocionant/important és la història.

- El titular informatiu.
- Arquitectura de la notícia: títol, subtítol i cos
- Condició descriptiva del text de la informació. Relació entre titular i text de la informació.
- Classificació dels títols i funcions elementals d’avanttítols i subtítols. Títols temàtics i títols informatius.
- Entrada i primer paràgraf de la informació

Els titulars

Els titulars expliquen a la gent de què tracta la història, incloent-hi el(s) fet(s) més important(s) i interessant(s). Si un titular és avorrit o no explica als lectors de què tracta la història, és possible que la gent no opti per llegir la història.

És on es resumeix la informació bàsica. Normalment consta d'un titular principal (títol), que remarca els aspectes més interessants de la notícia per atraure l'atenció del lector, i uns altres de secundaris (avanttítol, subtítols). Moltes notícies, a més, tenen una entradeta que sol resumir la informació que conté el cos de la notícia.

L’entrada es troba sovint impresa en negreta i/o en un tipus de lletra més gran. És sovint impresa amb un ample de dues columnes del cos de l'article, per separar de manera més clara les dues parts.

L'entrada té en general l'ample d'un sol paràgraf de text, i els paràgrafs són, molt sovint, separats amb sagnats.

Arquitectura de la notícia

Font Wikipedia

Elements del la notícia

El títol

Els titulars solen ser curts; el repte és explicar la història fent servir tan poques paraules com sigui possible. De vegades van precedits d’un avanttítol.

- En general s'escriuen en forma de nota (és a dir, no en frases completes i deixant de banda paraules curtes com ara el, a, és, etc.).
- Utilitzen un verb actiu: això fa que els titulars siguin més emocionants, demostra que alguna cosa està passant.
- Els titulars s'escriuen normalment en temps present.
- Al·literació, jocs de paraules, repetició i rima es poden emprar. Si la història és molt seriosa, no és adequat tenir un titular de broma: tingueu en compte el to de la història.
- Les cites poden ser molt efectives en els titulars (només feu servir cometes simples als titulars).
- No hi ha signes de puntuació al final d'un títol.
- Els titulars de notícies no estan centrats, sempre estan justificats a l'esquerra.

El subtítol

És un segon titular, una mica com un subtítol de la història. Normalment és una mica més llarg que el titular i, com el titular, destaca un punt clau de la història.

L’entrada

Entrada o lead: és el primer paràgraf de la notícia en periodisme escrit. Serveix com a resum, ja que generalment proporciona la informació bàsica que respon a les preguntes qui, què, com, quan, on i per què.

El “byline”

El byline us indica qui va escriure l'article (és a dir, de qui és).

Cos

Cal redactar amb claredat, amb un lèxic accessible als seus lectors, i sense utilitzar estrangerismes o tecnicismes que puguin suposar problemes de comprensió.

- Les frases han de ser curtes, d'unes 15-20 paraules.
- No cal que totes tinguin exactament la mateixa longitud, però la majoria han de tenir una extensió que rondi aquestes xifres. Hem de dividir el text en diversos paràgrafs, als ulls del lector és molt més atraient que un únic paràgraf amb una infinitat d'idees barrejades.
- Hem d'evitar ser ambigus, utilitzar molts adjectius qualificatius i escriure de manera abstracta

El llenguatge periodístic
- És un llenguatge formal i simple.
- Redactat en tercera persona (excepte les cites).
- Normalment en temps verbals passats (excepte quan s’avancen esdeveniments futurs).
- Ús de l’estil indirecte (excepte a les cites, on s’utilitza l’estil directe).

Foto de cottonbro de Pexels

.

Què és la piràmide invertida?

La piràmide invertida és una estructura clara i organitzada utilitzada en el periodisme i les ciències de la comunicació per organitzar la informació de manera que atregui i mantingui l'atenció del lector: dosificant els punts d'interès, de manera que al lector li resulti atractiu.

Aquesta estructura s'ha emprat en periodisme com un model per escriure notícies de manera correcta. Cal dir, però, que hi ha altres opcions i maneres d'organitzar la informació i que per alguns autors l'estructura de la piràmide invertida encotilla excessivament l'estil del periodista fent-ho monòton i estereotipat.

Tot i això, pot resultar un model interessant per començar a redactar notícies i endreçar la informació. Per tant, al principi del cos hauríem de constatar els fets més rellevants, i deixar els que ho són menys per al final. L'estructura de la piràmide invertida consisteix a jerarquitzar la informació segons la seva rellevància. Un cop tinguem contestades les preguntes anteriors cal ordenar-les de més a menys importants.

En definitiva, la finalitat de la piràmide invertida és prioritzar la informació més destacada, posant-la al principi de la notícia. Un dels motius d'utilitzar aquesta estructura és que moltes vegades el lector no acaba de llegir la notícia. Si utilitzem aquesta tècnica, la informació principal li haurà arribat abans que abandoni la lectura.

El llibre d'estil

El llibre d'estil és el recull de directrius i recomanacions que guien i orienten la feina de producció i difusió de continguts dels diferents mitjans periodístics. Recull els valors i principis de servei públic: compromís, qualitat de continguts, transparència i eficiència.

 El llibre d'estil sol estar format per:
    - Una guia editorial, en la qual es formulen els valors i els principis de funcionament del mitjà de comunicació
    - Un manual d'ús del mitjà, que inclouen els criteris de producció i difusió atenent les especificitats de les diferents plataformes amb què ens fem presents en la societat
    - Una guia lingüística, on s'expressen els criteris lingüístics del mitjà

Font imatge Pixabay

Per a què serveix el llibre d’estil?

L’estil és una manera distintiva, específica i constant d’estructurar la comunicació. Quan es tracta de definir l’estil adequat per a un mitjà en el qual tantes persones diferents són emissores d’informació i prenen part en la redacció de textos o produccions audiovisuals, sorgeixen problemes complexos i exigents. És aquí on rau la importància d’unificar criteris i disposar d’un manual d’estil propi que aporti ordre, cohesió i coherència.

Trobareu exemples de llibres d'estil als enllaços següents:

- Llibre d’estil del Departament i el Llibre d’estil de la UOC : parlen de tots els suports: gràfic, audiovisual, etc.
- Llibre d’estil del Consell de la Joventut de Barcelona i el Llibre d’estil del Esplais Catalans : parlen també de llenguatge inclusiu o d'objectivitat.
- Llibre d’estil de la Diputació de Barcelona : molt orientat als escrits i també parla del llenguatge respectuós.
- Llibre d’estil de la CCMA

Per més informació a l'hora d'elaborar el vostre propi llibre d'estil podeu consultar aquesta breu guia:

- Orientacions per a l'elaboració del llibre d’estil

Les imatges que acompanyen la notícia?

Les càmeres capten el tros de la realitat (enquadrament) que decideix la persona que hi ha al seu darrere. Algunes es troben signades pel fotoperiodista, però la majoria les signen agències. En aquest cas és fàcil trobar la mateixa fotografia en diferents diaris, tot i que n'han pogut variar l'enquadrament. A vegades les fotografies són d'arxiu. Això indica que en aquell moment no es disposava de cap imatge que els anés bé per il·lustrar la notícia.

Les mides d'una fotografia en format horitzontal de 720x540 píxels serien aproximadament 25,5x19 cm. La proporció és 1,33 i s'obté dividint l'amplada per l'alçada.

Cada vegada que realitzem una fotografia seleccionem allò que voldrem mostrar decidint quins elements queden enquadrats. Fotografiar és, en certa manera, seleccionar l’espai visual que oferirem a l’espectador de la nostra fotografia (el que es coneix com el camp) i descartar allò que quedarà fora dels quatre costats del nostre marc fotogràfic (el que s'acostuma a definir com fora camp).

Foto de Wendy Wei de Pexels

Sovint, però, es retalla part de la fotografia modificant d'aquesta manera l'enquadrament per adaptar-se a l'espai de la pàgina i, també, per donar un nou significat a la imatge.

Quan parlem de reenquadrament en referim al tall o la delimitació de l'espai visual que oferim a l'espectador. Aquesta selecció d’allò que volem mostrar de la nostra imatge pot modificar o canviar el sentit de la imatge. La tensió entre camp (el que veiem) i fora de camp (el que ens ha estat vedat) és una forma primària però eficaç de controlar la informació.

Foto de George Milton de Pexels

(text elaborat a partir dels materials de Montserrat Planella i Serra)

El fotoperiodisme

Qui s'encarrega de les imatges que acompanyen els textos informatius?

El fotoperiodisme (també anomenat periodisme fotogràfic, periodisme gràfic, fotoreportatge) és un gènere de fotografia i també de periodisme. Aquest gènere es diferencia d'altres branques fotogràfiques especialment per la seva objectivitat.

El perfil del fotoperiodista implica un interès per la fotografia, domini tècnic del mitjà, i sensibilitat visual, a més d'un coneixement de l'actualitat que l’envolta.

Foto de Terje Sollie de Pexels

Seleccionar la realitat

Quan realitzem fotografies per a acompanyar els nostres textos informatius hem de tenir clar que el fet de seleccionar i d'enquadrar una part de la realitat i no una altra ja ens determina una visió sobre les coses. Per tant, des del mateix moment que es prem el disparador, ja s'està decidint, ja es té una posició i, per tant, podríem dir que ja es podria estar manipulant o tractant la informació de manera interessada.

 (text elaborat a partir dels materials de Montserrat Planella i Serra)

Retoc i manipulació d'imatges

La imatge digital ha comportat canvis en el camp del fotoperiodisme i la fotografia de realitat. Els canvis derivats de les noves tecnologies a la nostra cultura han comportat  canvis en el consum de la informació i un hiperconsum de les imatges.

La imatge digital ha facilitat el retoc d’imatges i la realització de fotomuntatges.

El retoc comprèn una sèrie d'intervencions sobre la imatge per tal de modificar-la.

La immensa quantitat d’imatges que consumim i la barreja de tota mena d'imatges que aparentment persegueixen funcions diferents (publicitària, informativa, divulgativa), però que a vegades es confonen o s'influeixen mútuament, pot provocar confusió en els seus missatges i en la seva credibilitat

El terme manipulació, però, té moltes cares i no hem de pensar que es limita només a fer un retoc a les imatges. És un terme que, aplicat a les imatges i a la informació, es barreja amb la utilització indeguda de les imatges, amb la seva descontextualització, amb la inclusió de peus de foto tendenciosos, amb la seva variació física, entre d'altres.

Foto de George Milton de Pexels s

Tal i com aconsella el Col·legi de Periodistes en les recomanacions sobre manipulació d’imatges, en aquest àmbit no estan permeses manipulacions que suposin alteració de la informació visual registrada originalment per l’objectiu de la càmera i que recull el suport; és a dir, afegir, eliminar, desplaçar o modificar qualsevol element de la imatge original.

(text elaborat a partir dels materials de Montserrat Planella i Serra)

Imatges: plans i angulacions

Com hem vist, cada imatge posseeix un enquadrament, és a dir, una selecció de la realitat que el fotògraf ha escollit des d'un determinat punt de vista. Tots els enquadraments es basen en dos elements bàsics: un pla i una posició de càmera (determinada per l'angulació i per la perspectiva que adopta el fotògraf envers allò que vol fotografiar).

Sovint, per descriure la tipologia dels plans i els seus enquadraments, es parteix del fragment de realitat que hem seleccionat (allò que hem fotografiat) en relació amb les dimensions de la figura humana.

La utilització d’un pla o un altre pot condicionar la lectura de la fotografia i la càrrega de significat que porta associada.

Font 'Dóna'm la teva mirada': els tipus de pla from Kineina on Vimeo .

Angulacions

Normalment l’objectiu de la càmera o del dispositiu que emprem per a enregistrar acostuma a situar-se a l’altura dels ulls de la persona que enregistrem. Segons el lloc on situem aquest dispositiu podem parlar de tres tipus d’angles de càmera:

- PICAT:  s'obté quan la càmera realitza un enquadrament de dalt a baix. L'angle picat afegeix un fort valor expressiu a les imatges ja que, per raons de perspectiva, el personatge o objecte enfocat apareix més petit en relació a l'entorn. Denota inferioritat, debilitat, submissió del personatge.
- NORMAL: la càmera estarà situada aproximadament a l'altura de la mirada de la persona. L'angle normal no afegeix cap valor expressiu especial. És el que s’utilitza amb més freqüència.
- CONTRAPICAT: s'obté quan la càmera realitza un enquadrament de baix a dalt. L'angle contrapicat afegeix un fort valor expressiu a les imatges ja que, per raons de perspectiva, el personatge queda engrandit, de manera que semblarà més gran i poderós.

Angulacions.h5p
Font fotos: Pexels

És convenient que a l’hora de plantejar la gravació procurem situar correctament aquest dispositiu i evitem angulacions excessivament picades o contrapicades que poden afegir una càrrega expressiva no desitjada (empetitint la persona o, per contra, engrandint-la de forma inapropiada).

Plans llargs

Els plans llargs i descriptius

Els plans llargs, oberts o generals mostren la disposició de l'escena i ajuden a seguir el moviment.
Són plans descriptius ja que:

- permeten veure la relació entre els diferents elements que apareixen a l’enquadrament
- proporcionen una idea de la distribució de l’espai
- ofereixen una referència global de l'escena
- presenten una idea de la situació geogràfica.

Són els que ofereixen un major angle de cobertura de l'escena. La seva funció és mostrar una situació en la que el que és important és l'escena en el seu conjunt i no un detall en particular.
Plans llargs.h5p
Fotos de Pexels

Gran pla general (GPG)

Mostra la visió àmplia de l’entorn. Mostra un gran escenari, un gran paisatge o una multitud. És un pla que sovint serveix per situar bàsicament l’espai on s’ha de produir l’acció on després es complementarà amb altres plans més curts. Tenen un valor fonamentalment descriptiu (tot i que pot adquirir un valor dramàtic o expressiu quan es pretén destacar la solitud o la petitesa de l’home enfront l’entorn, la natura, la multitud, etc.)

Pla general (PG)

És un tipus de pla fonamentalment descriptiu. Mostra als personatges en el seu ambient. S’utilitza per començar una escena (en el cas del cinema) o per situar una acció.

Pla conjunt (PC)

Mostra un grup petit de persones o ambient concret. Mostren l’acció i la situació dels personatges que comencen a destacar pel seu protagonisme dintre de l’enquadrament. La persona està encaixada dins d’un espai definit i amb un cert marge de moviment.

Plans mitjos

Plans mitjos i narratius

A la part central d'aquesta escala de plans, es troben els plans mitjos. Són plans narratius ja que ajuden a establir una relació del personatge amb l’ambient que l’envolta. No ofereixen massa detalls del context però, en canvi, permeten apreciar indicis de l'estat emocional del protagonista per la comunicació no verbal i els codis gestuals.
Plans mitjos.h5p
Fotos de Pexels

Pla sencer (PS)

Es concentra en recollir la figura humana. Els límits inferior i superior de l'enquadrament coincideixen amb el cap i els peus d'un o dos personatges. Interessa sobretot l'acció. Té un valor narratiu tot i que pot servir per introduir el valor expressiu o dramàtic del pla.

Pla 3/4 o americà (PA)

Mostra la figura humana del cap fins als genolls. Té com a objectiu destacar la cara i les mans del personatge que protagonitza l’acció. Té un valor narratiu i dramàtic ja que permet captar aspectes de l'expressivitat humana en un context global, possibilitant també la presència de diversos personatges.

Pla mitjà (PM)

Presenta la persona tallada per la cintura mostrant la part superior del cos. Serveix per mostrar la reacció del personatge davant una realitat. Té un valor narratiu tot i que ja confereix una voluntat expressiva i dramàtica (ja que mostra i potencia el valor expressiu del rostre i de les mans).

Pla mitjà curt (PMC)

Mostra la figura humana des del del pit fins al cap (es troba a mig camí entre el pla mig i el primer pla). Accentua el valor narratiu i dramàtic del personatge ja que aprofundeix encara més en la captació expressiva que aporta el pla mig.

Plans curts

Plans curts i dramàtics

Els plans curts són plans expressius perquè destaquen l'expressió del personatge:
- ens mostren detalls concrets del que enquadrem
- però, per contra, es concentren zones molt limitades de l'acció.

Centren totalment la seva atenció en el subjecte i són idonis per capturar els sentiments i detalls que passarien desapercebuts utilitzant plans més llargs.
Plans curts.h5p
Fotos de Pexels

Primer pla (PP)

Presenta el rostre sencer. És un pla molt expressiu i dramàtic. S’acostuma a utilitzar per captar al màxim les expressions facials; per això s’utilitza en moments en què es vol donar una forta càrrega emocional al que està dient la persona que parla.

Primeríssim primer pla (PPP)

Mostra una part del rostre (normalment del front a la barbeta) o del cos de la persona.  Emfatitza encara més l'expressió però oblida totalment el referent espacial.  S'utilitza sovint per impactar l'espectador.

Pla detall (PD)

Ens mostra una part molt concreta de persones i objectes i es concentra en els detalls. Segons el context, pot tenir un valor descriptiu, narratiu, simbòlic o dramàtic

El poder dels mitjans

Tal com vàrem tractar al mòdul 1 els mitjans poden exercir el seu poder d'influència sobre l'opinió pública i marcar l'agenda mediàtica. Per altra banda cal tenir present, tal i com afirma el Col·legi de Periodistes que els mitjans públics són garantia d'accés universal a una informació de qualitat, plural i independent. Per això, és fonamental garantir la seva qualitat, professionalitat, independència, pluralitat i viabilitat. Aquests principis estan en plena sintonia amb els valors reconeguts per la Unió Europea de Radiodifusió (UER): universalitat, independència, excel·lència, diversitat, responsabilitat i innovació.

Davant d'això podem plantejar-nos diferents qüestions:
- Qui té el poder?
- Com l’exerceix?
- El periodisme ha de servir el poder o bé ha de qüestionar-lo?

Font Gerd Altmann a Pixabay

Aquestes són algunes de les preguntes que responen Anna Bonet, Gemma Garcia, Xavier Giró, Jesús Rodríguez, Joan Roura i Joan Manel Tresserras. En l'audiovisual "El poder dels mitjans" diferents professionals reflexionen i ens parlen sobre el poder mediàtic. Aquest  reportatge d’AulaMèdia reflexiona sobre la influència de les persones properes al poder en els mitjans de comunicació i el poder que tenen aquests mitjans sobre l’audiència.

Quin és el paper real dels mitjans de comunicació?

Font Kineina on Vimeo .

Reviseu l'audiovisual i compartiu les vostres reflexions.

Citar les fonts

Abans de finalitzar el mòdul és important prendre consciència d'un seguit d'aspectes ètics que en cap cas podem oblidar.

La propietat intel·lectual: qui ho ha fet?

- La informació que trobem a Internet (textos, imatges, vídeos, so...) l’ha elaborat una persona o un grup de persones.
- Podem aprofitar un fragment d’una obra, sempre citant on l’hem trobat i qui n’és l’autor.
- És important reconèixer l’autoria de les persones que l’han elaborat.
- És important saber si l’autor ha autoritzat l’ús de la seva obra.

Podem fer servir qualsevol informació?

- Sempre cal revisar els drets d'autoria i observar detingudament les seves característiques. Existeixen diferents llicències que permeten autoritzar determinats usos d'una obra de la qual una persona n'és autora.

.
Font imatge Pixabay

Sempre cal citar la font de text i imatges

- Els textos i les imatges s'han d'acompanyar i referenciar-ne sempre la font i l'autoria.
- Existeixen a la xarxa cercadors que ens permeten trobar imatges a internet que tinguin una llicència Creative Commons.
En cas que vulgueu fer un ús comercial de les imatges o bé vulgueu modificar-les haureu de marcar l’opció corresponent del cercador, altrament només s’ha de posar el terme de cerca.
- En el cas del cercador de Google haureu de filtrar els resultats amb l’opció Eines, després trieu Drets d’utilització i des d’allà podeu filtrar per tipus de llicència.

.
Font imatge Pixabay

També si reelaborem la informació amb les nostres paraules

- Cal citar la font encara que reelaborem la informació fent servir les nostres paraules.

.
Font imatge Pixabay