Title: Què és la ciència ciutadana?
Course: Ciència ciutadana i ODS > Section: Què és la Ciència Ciutadana?

Història: Primera fase

Per entendre l’actual «ciència ciutadana» hem d’abordar la història de la ciència, especialment des de la perspectiva de qui «fa» ciència.

Primera fase: La ciència com a afició

- Des del renaixement fins al segle XIX es pot parlar d’una primera etapa de la ciència en què la ciència era realitzada per diferents persones més com una afició que com una professió.
- En aquest sentit, totes les persones que feien ciència eren «ciutadans». Ningú s’hi dedicava professionalment.
- Malauradament, la majoria de persones d’aquella època que van fer contribucions a la ciència (com a mínim que en quedi registre) eren persones amb una posició social i econòmica elevada que els permetia dedicar-s’hi.
- Les persones amb menys recursos continuaven «fent ciència» incorporant-la en molts casos al saber popular (calendari de l’agricultor).

Antonie van Leeuwenhoek. Comerciant que, per necessitat i afició, va desenvolupar un dels millors microscopis de la seva època. Imatge en Domini Públic.

Primera fase: exemples [Activitat oberta sense retorn]

Podeu fer una llista de «científics» d'entre el renaixement i el segle XIX i comprovar quina era la seva «professió» real i quina era la seva posició econòmica o social. Si treballeu amb el vostre alumnat, es pot fer una llista amb els noms que els vingui al cap i distribuir-los per persones, parelles o grups per fer aquesta petita cerca bibliogràfica.

A més, podeu comprovar quina proporció de dones heu apuntat. En aquest sentit, la pàgina Mujeres con ciencia aporta moltes idees sobre dones de totes les èpoques que han contribuït a la ciència.

[Activitat sense retorn. Reflexió oberta]

Conclusió: En aquesta primera fase de la ciència, els ciutadans més rics eren els que podien dedicar-se, per disposar temps lliure, a la ciència i són els que hi van contribuir més decisivament.

Història: Segona fase

Segona fase: La torre de marfil. Ciència hermètica.

- La ciència es professionalitza. Es comença a distingir entre persones que «fan ciència» (com a professió) i persones que no en fan (la ciutadania).
- La ciutadania, en general, comença a pensar que no pot fer ciència (quan continua fent-la contínuament).
- La ciència, com moltes professions, es tanca en un hermetisme laboral i lingüístic (argot propi) que la va allunyant de la ciutadania.
- La ciència realitzada per la ciutadania disminueix dràsticament. Tot i això, trobem alguns exemples de ciutadans «científics» com Mary Anning, John James Audubon o William Herschel.

Mary Anning. Imatge en domini públic.

Història: Tercera fase

Tercera fase: La (re-)obertura de la ciència. Ciència oberta.

- El baptisme de la ciència ciutadana
- Diferents investigadors i investigadores comencen a reconèixer la utilitat d'incorporar la ciutadania «no especialitzada» a la recerca.
- Paral·lelament, sorgeixen moviments ciutadans que recorren a la ciència per a les seves reivindicacions.

Evidentment, com acostuma a passar, les transicions entre les fases no es van produir de manera brusca. El pas de la segona a la tercera fase, per exemple, es va donar durant un llarg període de temps. I, fins i tot, podríem situar cada branca de la ciència a una distància concreta de les tres fases.

De fet, històricament podríem assenyalar dues disciplines científiques com les més vinculades al que, dècades més tard, s'anomenaria «ciència ciutadana».

Quines són?

Les disciplines «històriques» de la ciència ciutadana

Quines de les següents disciplines científiques han emprat les dades o observacions de volutàries i voluntaris que no tenen per què tenir formació acadèmica o dedicar-se professionalment a aquests camps?

- Medicina i psicologia
Feedback: Tot i que als estudis clínics hi participen un gran nombre de persones, el seu paper es limita a ser subjectes d'estudi, en aquest sentit, no considerarem que estiguin participant en un projecte de ciència ciutadana.
- Meteorologia i ornitologia
Feedback: Efectivament. Aquestes disciplines, històricament, han crescut de la mà de la participació ciutadana.
- Física experimental i química
Feedback: Tot i que hi ha excepcions, aquestes dues disciplines, en realitzar-se principalment en laboratoris, no han gaudit de la col·laboració de la ciutadania.

De pluges...

La meteorologia ha estat una de les disciplines en què la participació ciutadana gairebé sempre s’ha tingut en compte. Ja des de la fundació dels Estats Units, es va intuir que poder recollir dades meteorològiques de tot el territori de la nova nació permetria estudiar millor el temps atmosfèric i fer prediccions. La formació i vocació científica i enginyera dels fundadors del nou país segur que va contribuir també a aquesta idea. De fet, Thomas Jefferson va visualitzar una xarxa d’observadors meteorològics i va reclutar voluntaris a 6 estats. El 1849 l’Institut Smithsonian va dissenyar un sistema per rebre aquesta informació. El 1990 aquesta xarxa comptava amb 10.000 estacions dins el Cooperative Observer Program. En aquesta entrada en anglès podeu trobar un gif on es mostra l'evolució d'aquests observadors.

Per les persones curioses: L'any 2020 es va inaugurar una pàgina web construïda a partir de la digitalització de les observacions meteorològiques de Thomas Jefferson.

 Imatge de Jefferson Weather Records (Llicència CC by nc sa 4.0.)

... i aus

Una altra disciplina amb una alta participació ciutadana ha estat l’ornitologia. De fet, es considera que el primer projecte que clarament es pot considerar de ciència ciutadana és The Christmas Bird Count (des del 1900 i encara en actiu!) de Audubon, un referent de la ciència ciutadana. Aquest projecte és l’antecessor directe de projectes actuals com les batejades com Bioblitz que se celebren a diferents parts del món des del 1996.

Bioblitz metropolità 2018

En aquest vídeo el Cornell Lab of Ornithology encoratja l'ús de la ciència ciutadana per potenciar l'ensenyament STEM.
Ignite Youth STEM Learning with Citizen Science

La cessió com a col·laboració

Als dos exemples que hem vist la ciutadania intervé recollint dades i compartint-les amb les persones encarregades de la recerca. Però existeixen projectes en què la ciutadania participa en altres moments del procés científic. Explorarem aquestes possibilitats més endavant.

Ara per ara, serveixi per parlar del projecte SETI at home (actualment discontinuat) en què es demanava a la ciutadania que, mitjançant la instal·lació d’un programa, cedissin part de la potència de càlcul del seu ordinador per a analitzar dades captades per radiotelescopis amb l’esperança d’identificar missatges emesos per civilitzacions avançades. En aquesta animació es pot veure com circulava la informació en el projecte SETI:

Visualizing SETI@home

L'animació es troba al canal de BerkeleySETI. Hi podreu veure vídeos on responen les preguntes més freqüents sobre aquest històric projecte.

Actualment hi ha altres projectes que demanen, per exemple, que «cedim» els nostres sensors, com al projecte Sentilo BCN de l'Ajuntament de Barcelona.

Qui lidera la ciència ciutadana?

Qui impulsa els projectes de ciència ciutadana? 

- Els centres de recerca i universitats
Feedback: Efectivament, molts projectes neixen de la recerca professionalitzada i institucional. Però no només neix d'ells.
- Administracions
Feedback: Pot ser que alguns projectes de ciència ciutadana estiguin impulsats per les administracions, però no són les úniques responsables de la ciència ciutadana.
- La ciutadania
Feedback: Efectivament, alguns projectes de ciència ciutadana poden sorgir també des de la ciutadania per donar resposta, habitualment, a alguna necessitat o problema del seu entorn. Tanmateix, com hem vist els projectes de ciència ciutadana també poden estar liderats per altres agents.
- Per tots ells
Feedback: Exacte. Tot i que tots els exemples que hem vist fins ara estan impulsats per centres de recerca, universitats o administracions, també la ciutadania pot liderar projectes de ciència ciutadana per donar resposta, habitualment, a alguna necessitat o problema del seu entorn.

Ciència reivindicativa I

Fins ara hem vist exemples de projectes iniciats per científiques i científiques que demanen a la ciutadania que les i els ajudin. Es tracta d’una aproximació «Lab → gent». Però, en ciència ciutadana, també apareixen projectes «Gent → lab».

En aquests projectes la ciutadania demanda l’estudi d’algun aspecte del seu entorn que vol analitzar i, sobretot, canviar i estableix aliances amb persones investigadores i centres de recerca i universitats per dissenyar i executar estudis científics que assegurin una qualitat de les dades i de l’anàlisi que no deixi dubtes als polítics, legisladors i jutges de la realitat de les seves demandes. Aquests estudis científics dels problemes de la ciutadania també acostumen a tenir un impacte mediàtic més gran que les reivindicacions prèvies a l’estudi.

Així, per exemple, si a una zona concreta es pateix contaminació acústica, es pot liderar un projecte de ciència ciutadana perquè el veïnat reculli dades concretes de manera estandarditzada a través dels seus telèfons intel·ligents. Aquestes dades s'agrupen i s'analitzen de manera que s'obtenen resultats i conclusions amb una base científica que pot demostrar, per exemple, que durant una setmana se superen X cops els decibels recomanats. De manera que la «sensació» inicial de la ciutadania es converteix en una constatació recolzada en l'anàlisi estadística de dades.

I vosaltres? Hi participaríeu?

Al següent vídeo es pot veure una altra manera d'abordar el problema de la contaminació acústica mitjançant la ciència ciutadana (amb l'ús de sensors més sofisticats).

How Can Science Help Reduce Noise Pollution?

Què voldries canviar?

Podeu fer una llista de problemes que detectis al vostre entorn (veïnat, barri, ciutat, comarca).

Després podeu considerar si es tracta d'un problema que es pot estudiar mitjançant la recollida de dades o d'observacions.

Si voleu anar més enllà, podeu començar a imaginar-vos com es recollirien les dades, amb qui podríeu contactar per rebre suport «científic», etc.

Aquesta activitat també la podeu fer amb el vostre alumnat.

[Activitat sense retorn actiu, adreçada a l'autoreflexió]

Ciència reivindicativa II

El cas de Flint liderat per la LeeAnne Walters (premi Goldman Environmental del 2018)  és el més paradigmàtic d’aquesta ciència reivindicativa i encoratgem a tothom a cercar més informació sobre aquest tema.

Flint: A timeline

LeeAnne Walters, 2018 Goldman Environmental Prize, United States

A Flint era evident que alguna cosa estava passant amb l’aigua suposadament potable que arribava a les cases, però les administracions ho negaven. LeeAnne Walters va decidir seguir una aproximació científica i va buscar la col·laboració de persones que treballaven en centres de recerca. Junt amb aquestes persones van definir un protocol per analitzar científicament l’aigua de l’aixeta del seu barri, amb la col·laboració dels veïns. Aquesta acció va produir una enorme quantitat de dades que no deixaven cap mena de dubte. Amb la força de les dades i de la comprovació científica del problema, les administracions (a contracor) han hagut de, com a mínim, reconèixer el problema.

La ciutadania, en aquest cas, va liderar activament una recerca científica per donar suport a les seves reivindicacions de salut pública.

Es poden trobar més exemples de ciència ciutadana «Gent → lab» a la pàgina PublicLab (que es defineix com una ciència comunitària, democratitzant i sense ànim de lucre que estudia aspectes ambientals que afecten les persones). Cada cop sorgeixen més demandes de canvi que s’alien amb persones científiques per vehicular estudis científics que donin suport a les exigències (contaminació, soroll, olors, etc.)

DIY Balloon Mapping Kits | Public Lab

Algunes administracions estan prenent consciència d’aquesta importància, com l’Ajuntament de Barcelona, amb la seva Oficina de Ciència Ciutadana , l’Ajuntament de Viladecans, dins el seu programa STEM i l’Ajuntament de L’Hospitalet de Llobregat que recull aquesta visió de la ciència al seu Pla de Comunicació Científica presentat el 2020.

La unió fa la força

La maduresa de la ciència ciutadana es pot veure clarament amb la tendència actual que presenten la majoria de projectes a agrupar-se. Aquesta col·laboració queda clarament palesa en la creació de plataformes digitals que serveixen d’aparador i estableixen bases comunes entre diferents projectes de ciència ciutadana. Aquestes plataformes (com Zooniverse o SciStarter) són especialment útils per projectes en què la ciutadania intervé mitjançant el navegador.

També apareixen diferents llistats i cercadors de projectes de ciència ciutadana que no inclouen exclusivament els projectes «en línia». El problema amb aquests reculls és la taxa de renovació dels projectes de ciència ciutadana (apareixen, s’adapten i alguns es tanquen), característica que fa que molt sovint es trobin desactualitzats.

Finalment, cada cop es consoliden més associacions i iniciatives que pretenen coordinar i establir marcs comuns entre els diferents projectes de ciència ciutadana:

- Oficina de ciència ciutadana de Barcelona
- Observatorio de la Ciencia Ciudadana en España
- European Citizen Science Association
- Australian Citizan Science Association
- CitizenScience.org

Podem definir la ciència ciutadana?

Amb tot el que hem vist, podries definir la ciència ciutadana?

- Sí, crec que podria definir-la.
Feedback: Fantàstic! Posa-la per escrit. Als següents apartats comprovaràs si la teva definició va ben encaminada.
- No, crec que encara no.
Feedback: Totalment normal. Encara no l'hem definit ni nosaltres. Els següents apartats giraran al voltant de la definició de la ciència ciutadana.